Jag har klarat av två sidor av mr Milton.
"Jag må visa människorna Herrens väg, och besjunga den eviga Försynen."
Det är väldigt sant.
Vi har läst nog för i dag.
Såna högstämda tankar kräver en paus för eftertanke.
Vi tittar på vårt projekt.
Vår samling med romantiska gåtor börjar bli ansenlig.
Jag undrar så varför ni inte är gift. Ni är så charmerande.
Jag har inte för avsikt att gifta mig.
Det måste vara nån med hög ställning, och inte ens då vill jag bli frestad.
Det är så egendomligt att höra en kvinna tala så.
Om jag var förälskad vore det skillnad-
- men jag har aldrig varit förälskad. Det ligger inte för mig.
Jag blir nog aldrig förälskad. Och utan kärlek vill jag inte ändra på nåt.
Jag har både pengar och sysselsättning.
Ingen gift kvinna i Hartfield har bättre ställning än jag.
Men att bli en gammal nucka - som miss Bates!
Hemska tanke! Om jag trodde att jag skulle bli lika fånig som miss Bates-
- och trötta ut alla med banala saker skulle jag gifta mig i morgon dag.
Men oroa dig inte, Harriet, jag blir en rik gammal nucka.
Det är bara fattiga gamla fröknar som blir till åtlöje.
Men alla ogillar inte miss Bates.
Ingen är rädd för henne, det har sin charm.
När det gäller barn har jag många syskonbarn som kan hålla mig sällskap.
- God dag, miss Woodhouse. - God dag, mr Elton.
Jag har med mig månadens tjänstgöringslista för kyrkblommorna.
Mr Woodhouse berättade att ni sätter ihop en bok med gåtor och dikter-
- i romantisk stil.
Jag fick ett infall och skrev det här bidraget till er samling.
Det är bara en liten dikt, inte särskilt bra är jag rädd.
Tack.
Men vill ni inte hellre överlämna den till miss Smith personligen?
Nej, jag är sen till ett annat möte. Jag anförtror den åt er.
- Det är en gåta. - Precis. En kärleksdikt.
Det var ett bidrag till samlingen, men den handlar förstås om dig.
Det är på tiden att han visar sina känslor.
"Den första delen är en lek så kär".
"Den andra är från havets sfär: Det är skeppets främsta del."
"Er snabba tanke finner ordet snart."
Kära nån! Jag förstår inte.
Titta här... "Den första delen är en lek så kär".
Vad kan det bli? Kanske "kärlek"?
"Skeppets främsta del".
"Främsta del"? Kanske "för"?
För?
Kärlek... Förkärlek! Är det rätt?
Försök igen. Vad kan "för" och "kärlek" bli ihop?
- Nej... - Kärleksför!
Kärleksför. Titta här och här.
Å, miss Woodhouse! Jag kan knappt fatta det!
Det är bäst att du försöker. Jag vill se dig i prästgården till våren.
Varför väntar du inte inomhus, far?
De skulle starta i god tid. Din syster är aldrig sen. Det måste ha hänt nåt.
Nej då! Det tar tid att samla ihop fem barn och allt bagage inför julen.
Tror du att miss Smith håller på att bli sjuk?
Jag hörde henne nysa i hallen.
Lilla Emma kommer snart. Vi kan inte ha huset fullt av sjukdom.
Du har väl inte bjudit hit henne på middag deras första kväll här?
Det är illa nog att Knightley kommer.
Mr Knightley kan ha bett dem bo på Donwell. Han har nog inte förlåtit mig.
Förlåtit dig för vad då?
- John och Bella, bums i säng. - Kom, barn. Vi måste lyda er moster.
Lugnt och stilla. Och kom inte för sent till middagen.
Du är blek, Henry. Ni borde inte åkt till kusten utan varit här i höstas.
Mr Knightley... Vill ni ge mig saltet?
Om ni nödvändigtvis måste åka till kusten i stället för att komma hit-
- borde ni valt Cromer och inte Southend. Det är ett ohälsosamt ställe.
Förlåt.
- Dr Wingfield... - Han är från ohälsosamma London.
Brunswick Square har huvudstadens renaste luft enligt dr Wingfield.
- Och han rekommenderade havsluft. - Seså, nu pratar vi inte mer om kusten.
Jag har aldrig varit där. Det gör mig så avundsjuk att ni har varit där-
- men inte jag!
Dr Perry var en vecka i Cromer och menar att det är den bästa badorten.
Det är 15 mil dit, men bara 6 till Southend.
Men när det gäller hälsan anser Perry att man inte bör åka till kusten alls.
Dr Perry borde hålla sina åsikter för sig själv. Vad angår det honom-
- vart vi åker?
Om dr Perry kan tala om hur man forslar fru och fem barn 20 mil-
- utan att det kostar mer eller är mer ansträngande än 6 mil...
Minns du den nya vägen till Highbury? Den går mycket närmare förbi Randalls.
Vi kan gå dit i morgon och besöka mrs Weston.
Vi träffar aldrig miss Taylor numera.
Far, det är bara en dag som vi inte har träffat dem sen de gifte sig!
Om vi ändå kunde lösa våra gräl lika bra som vår familjs dispyter.
- Då kunde vi vara vänner igen. - Om du bara var förnuftig med andra...
...och inte följde dina infall skulle vi aldrig vara oense.
Naturligtvis... För jag har ju alltid fel.
Jag var dig klart överlägsen i många år när du var i lilla Emmas ålder.
Ni var mig säkert långt överlägsen i omdöme också.
Men vi har blivit mer lika i vårt omdöme med årens gång.
Jag har fördelen att inte vara en vacker kvinna och ett bortskämt barn.
Seså, låt oss vara vänner.
Så pratar vi inte mer om det.
Säg till din moster att inte riva upp gammal osämja.
Så sant, lilla vän. Väx upp och bli en mycket bättre kvinna än din moster.
Bli oändligt mycket klokare och inte så egenkär.
Men jag måste fråga en sak till.
När det gäller goda avsikter hade vi båda rätt.
Jag beklagar inte att Harriet lydde mitt råd-
- men säg att mr Martin inte är bittert besviken.
Det kan jag tyvärr inte göra.
Jag har aldrig sett en man mer besviken.
Undrar om vi hinner sy upp en ny klänning till Westons julfest?
Du måste se sedesam ut, men samtidigt förförisk.
Kära nån...
Du kan absolut inte gå dit och se ut så. Mr Elton får vänta.
Misströsta inte. Du kanske inte kan gå på middagen-
- men vi kan fortfarande sätta mr Eltons känslor på prov.
God morgon, mr Elton.
God morgon, miss Woodhouse. - Mr Knightley.
Harriet är tyvärr sängliggande med en förkylning.
Det var tråkigt att höra.
Men er släkt verkar välmående.
Vad sa ni om mina barn?
Varför anser sig alla män ha rätt att kommentera min familj?
Jag lyckönskade bara miss Woodhouse till en så fin samling systersöner.
Mycket fin.
- Ska ni till Westons i morgon kväll? - Ja, till och med far.
Men ni vill väl inte gå när Harriet är sjuk?
Jag ser väldigt mycket fram emot det! Men jag har inte råd med nån droska-
- och om det skulle snöa...
Vi tar två droskor för säkerhets skull. Ni kan åka med oss.
Det var väldigt generöst av er. Adjö.
Skynda på, vi vill inte bli sena.
- Det blir absolut snö. - Låt oss vara optimistiska.
Far har aldrig varit så ivrig att gå på middag.
Om du inte hade erbjudit mr Elton skjuts hade det gått fortare.
Du är ju så uppmuntrande mot honom.
Jag? Uppmuntrande? Så befängt.
Ja - du. Han söker hela tiden din uppmärksamhet.
Var inte dum! Min uppmärksamhet? Han är intresserad av Harriet Smith.
- Jag misstar mig aldrig. - Mr Elton och jag är bara goda vänner.
Det är bara en iakttagelse. Du borde anpassa ditt uppträdande efter den.
Vi är framme vid prästgården.
God afton, allesammans.
Vilken utmärkt idé!
Att använda fårskinn i droskor på vintern. Så varmt och skönt vi har det.
Jag fick veta att Harriet har blivit sämre.
Jag vet inte när jag har sett fram emot en kväll mer!
Jag vet att det blir snö.
Vilket vansinne! Här sitter vi, mer tunnklädda än vanligt-
- och åker frivilligt, tvärtemot naturen-
- för att tillbringa fem tråkiga timmar utan att säga eller höra nåt nytt!
Kan ni inte anlända på ett anständigt sätt? Varför tog ni inte en droska?
Det var onödigt. Jag hade tänkt gå, men Bessie behövde komma ut.
En gentleman anländer i vagn. Till och med köpmansparet Coles tar droska!
- Kommer Coles? - Nej! Jag skäms för att gå in med er.
Var inte löjlig!
Du behöver inte gå in med mig. Mr Elton väntar på dig, titta.
- En gentleman... - Jag vill kunna ge mig av...
...utan att skicka efter hästar i förväg.
Jag vill kunna storma ut i världen när jag vill och bege mig hem när jag vill.
Försiktigt! Ni får inte skrynkla miss Woodhouse cape.
Mr Weston! Har ni hört nåt från Frank? Kommer han i kväll?
Min son...
...tycker om att resa, precis som jag. Häromdan...
Tror ni att er far sitter bra i fåtöljen?
Det tror jag säkert.
Westons har säkert tänkt ut en bra placering åt honom.
Ni kanske skulle fråga honom.
Han reser mycket. Frank är ganska impulsiv, som sin far.
Han störtar alltid iväg på sin svarta hingst så fort han kan.
Häromdan var han på väg hit och hade kommit till Burford...
...och vad tror ni hände då?
Miss Woodhouse...
Låt mig hämta nåt att dricka åt er. Om ni vill sitta här.
Nej tack. Jag vill inte ha nåt just nu.
Så därför kom han aldrig. Ursäkta mig, jag måste se hur det går med maten.
Mrs Knightley.
Är det inte underbart?
Mr Elton, ni sitter här.
Isabella sitter bredvid mr Elton.
Miss Woodhouse...
Emma, kära vän. Du sitter bredvid oss.
Det är bara två personer som fattas. Din lilla miss Smith och min son Frank.
Du känner dig väl inte förolämpad, min vän? En dag ska ni två träffas.
Det var så synd. Hörde du det, Emma?
Frank sadlade sin svarta häst för att rida till Highbury-
- men fick ett brev på droskstationen där det stod att mostern blivit sjuk-
- så han var tvungen att vända om.
Oroa er inte för mig. Jag har väntat på honom i 20 år-
- så några veckor till kan jag uthärda.
Att ge sig av så impulsivt och riskera mosterns ogillande-
- för att glädja sin far visar på tåga och ett ädelt sinne-
- en romantisk läggning och ett gott hjärta.
Det är hästen jag tycker synd om.
Mina förväntningar inför mötet med honom blir bara högre.
Alla kvinnor tycker om hjältemodiga, gentlemannamässiga impulser.
Gentlemän åker väl alltid vagn?
Jag tycker synd om Frank Churchill.
Mostern lyckas alltid hindra honom från att träffa andra människor.
- Hon styr honom som en hund i koppel. - Gäller det miss Smiths förkylning?
- Vi är alla medvetna om faran. - Vi är alla bekymrade.
Ni kanske vill ge er av och ta reda på hur hon mår?
Ni har väl varnat miss Woodhouse för-
- att ens närma sig Goddards när det finns risk att dra på sig en infektion?
Miss Woodhouse hälsa är viktigast av allt. Så bekymrad för andra!
Men sköter hon om sig själv? Är det rätt, mrs Weston?
- Har jag inte rätt att klaga? - Jag visste det!
Det snöar - kraftigt. Det var modigt av er att ge er ut, men nu blir det svårt.
Jag såg några flingor förut men jag ville inget säga. Vi hade så trevligt.
- Jag kan inte stanna. - Vi måste genast åka.
Kan jag hjälpa till?
- Fastnar vi i ett dike kan jag gå. - Inte i de skorna.
Ni får bo här. Vi har gott om plats. Ni kan stanna hela julen om ni vill.
- Jag kan inte stanna. - Vi har tyvärr bara två gästrum.
Jag pratar med mr Knightley.
Jag var nere vid Highbury-vägen. Det är inte mer än en halv tum snö.
Det är ingen risk att vi blir insnöade!
Din far blir orolig. Ska ni inte åka?
Ska jag ringa på droskorna?
Det har varit en underbar kväll! Väldigt roligt att se er.
Lycklig resa hem, och god jul!
John! Det här är vår vagn.
Du klarar väl dig? Jag lugnar din far, så kan mr Elton eskortera dig.
John!
Ta det.
Er droska...
Där är du, John.
Så klart de lyser.
Vilken tur att vi blev ensamma.
Det...måste stå skrivet i stjärnorna.
Miss Woodhouse...
Gör mig till världens lyckligaste man. Jag dyrkar er!
Det vet ni. Jag dör om ni säger nej.
Sluta genast, mr Elton! Ni har tydligen druckit.
Glöm inte era känslor för miss Smith.
- Vad menar ni? - Er uppvaktning av miss Smith!
Och nu förklarar ni mig er kärlek, vilken nyckfullhet!
Jag har aldrig brytt mig om miss Smith som nåt annat än er vän.
Jag bryr mig inte ett dugg om henne!
Allt jag har gjort de senaste veckorna-
- är för att visa min djupa tillbedjan av er.
Det måste väl ha varit uppenbart?
Förlåt att jag är en sån novis-
- när det gäller kärlek. Ni låtsas förstås avvisa mig första gången...
Släpp min hand och sätt er där borta!
Menar ni alltså att ni... aldrig har föredragit miss Smith?
Aldrig! Miss Smith är en bra flicka, och det finns säkert nån-
- som kan överse med...omständigheterna kring hennes födelse.
Men jag anser inte att jag behöver sänka mig till hennes nivå.
Nej, mina förhoppningar gällde er-
- med tanke på den uppmuntran jag fick.
Ni misstar er. Jag såg er bara som min väns tillbedjare.
Jag har aldrig uppmuntrat er.
Jag har inga tankar på giftermål - för närvarande.
Det är ditt fel, Emma.
Beundrade han verkligen min talang, och inte Harriets figur?
Elton är förspilld möda. Han vet sitt värde och säljer sig inte billigt.
Hur kunde jag vara så dum?
Hur ska jag kunna berätta det för Harriet?
Henry... Ducka!
- Så brukade vi leka. Minns du? - Ja, vi begravde den stackars nymfen.
Ska vi visa dem hur man gör?
Emma brukade vara bäst på det. Var är hon?
Lägg ifrån dig den.
- Kasta, då! - Fullträff! Rakt på hatten!
Ett väldigt underligt brev från mr Elton. Han kan inte besöka mig.
Han skriver inget om dig, Emma.
Jag minns inte att jag bjudit hem honom till jul.
När snön är borta ska han åka till Bath.
Hans vänner vill absolut träffa honom.
Din tur.
Kom in.
Miss Woodhouse! Så vänligt av er att komma. Er familj är ju på besök.
Så omtänksamt av er! Jag har en sak till er.
Det är bara en småsak.
Hur är det fatt?
Är nån sjuk?
Jag förstår.
Det är naturligt att det var er...
...som han föredrog.
Jag hade aldrig kunnat göra mig förtjänt av honom.
Det är bara för att ni är en så god vän som ni trodde det möjligt.
Allt är mitt fel.
Jag ångrar bittert den smärta jag har orsakat.
Nej, anklaga inte er själv. Ni menade bara väl-
- och han står så högt över mig.
Det var dumt och fåfängt av mig...
...att sikta så högt.
Det var er han friade till. Nu kanske ni ändrar er beträffande giftermål...
Absolut inte! I synnerhet inte på grund av nån som...
Ingen har nån skuld i det förutom jag.
Han kommer att ångra sitt beslut.
Du är en mycket bättre person än jag nånsin kan bli.
Jag försöker glömma mr Elton.
Men han är en sån enastående man.
Dikten han skrev var så fin och ädel.
Även om den var till er. "Snabba tanke" - naturligtvis syftade han inte på mig.
Titta, en ny skyltning.
De liknar handskarna mr Elton hade i vintras...
...när det blev kallare ute.
Bruna med kaninpäls. Så eleganta...
Jag undrar om miss Bates är hemma.
Miss Bates, det är torsdag och ni kan inte ha hört nåt nytt om Jane...
Men har ni några nyheter om miss Fairfax?
Så vänligt av er, miss Woodhouse. Det har hänt nåt ovanligt.
Så överraskade vi blev. Knappt hade brevet kommit förrän hon själv kom.
Miss Fairfax. Så roligt att träffa er igen.
Det här är Harriet Smith.
Slå er ner.
Jane skulle följt med Campbells till Irland och hälsat på dottern-
- och hennes trolovade mr Dixon.
- Ni och miss Campbell är som systrar. - O, ja. Ända sen Jane lämnade oss...
...för att bo hos kapten Campbell. Hon är vänligheten själv-
- och elegant, även om hon inte är lika vacker som Jane.
Förlåt mig, kära du. Men det är sant.
- Mr Dixon har visst ett fint gods? - Ja, det är väldigt vackert.
Men Jane ville hellre komma hit. Irland är väldigt vackert.
Mr Dixon har berättat för Jane...
Vad är det nu?
Jag ville bara påpeka att eftersom jag är här-
- behöver du inte återge allt i mina brev.
Här...
...du skrev om...
Jag är säker på... Här.
"På våra trevliga promenader berättar mr Dixon med värme om sitt hem."
Campbells ville inte att dottern skulle vara ensam med mr Dixon-
- så Jane var deras förkläde och alltid med.
Ni måste vara glad över att Campbells lät er fara hem.
Campbells har alltid varit kärleksfulla och generösa mot mig.
De ville ta med henne överallt.
De var besvikna att hon inte följde med till Galway, särskilt mr Dixon.
Mr Dixon?
Han i synnerhet, efter tjänsten han gjorde Jane i Weymouth.
Du kanske vill glömma det, men jag kan inte det.
Utan mr Dixon hade du varit död.
Räddade han ert liv? Så romantiskt! Vem räddade ert liv?
- Det var inget. - Inget, minsann!
Mr Dixon räddade hennes liv.
I Weymouth förra sommaren när Jane och mr Dixon promenerade med ett sällskap-
- halkade Jane på en sten.
Mr Dixon ingrep och räddade henne från en säker död.
Ända sen dess har miss Campbells trolo vade varit vår favorit.
Det var inget, jag var aldrig i fara.
Jane avskyr pjosk, så hon förbjöd mig att skriva och tacka honom.
- Mr Dixon tror väl att du är otacksam. - Det skulle han aldrig tro.
Jag menar, han skulle inte tänka på mig alls.
Varför vill inte den fantastiska miss Fairfax erkänna-
- att mr Dixon räddade hennes liv?
Hon är ännu mer reserverad än jag minns. Så hemlighetsfull och sluten.
Varför flyttar hon hem till miss Bates lilla hus-
- när hon kunde åka till Irland till mr Dixons säkert gränslöst vackra gods?
Såvida det inte finns ett annat skäl till att hon inte kan eller vill det.
Förlåt, vad sa ni?
Ursäkta mig, sir!
- Ni verkar vilsen. - Jag är inte vilsen.
Förlåt att jag tog er för en främling som inte hittar här. Ni verkade...
...obeslutsam om vilken väg ni skulle ta. Kan jag hjälpa er?
- Så ni känner till trakten? - Ja, jag kan visa er helt rätt.
Det tror jag säkert. Men jag behöver ingen hjälp, jag vet precis var jag är.
Tack ändå för besväret.
Hon verkar lite dämpad.
Är du säker på att hon inte är sjuk?
Nej, hon är inte sjuk. Hon är lite olycklig.
Kära Harriet, vill du ha lite te? Kokerskan har bakat goda kakor.
- Har ni hört nyheterna? - Nyheter, bra. Vi behöver gaskas upp.
Jag ville bara säga att jag är glad att du besökte Jane Fairfax.
- Det var anständigt av dig. - Det är knappast nyheter.
Tack för fläskköttet, miss Woodhouse.
Har ni hört nyheten? Mr Elton ska gifta sig.
En sån känslig flicka! Vi är alla så glada för hans skull.
Han har varit i Bath i fyra veckor och är redan förlovad. Men kärleken...
Roligt att ni tyckte om fläskköttet. Vi föder upp grisarna med omsorg.
Det smakade fantastiskt.
Så lättrörd... Hon gråter av glädje för mr Eltons skull.
Mor älskar skinka. Hon heter Augusta Hawkins och är värd 20 000 pund.
Visste ni om det, mr Knightley?
Jag brukar vara den som får veta glada nyheter sist.
Ni då, miss Woodhouse?
Jag visste det! Jag visste att miss Woodhouse skulle veta allt om det.
Hon som är så klok och läser människors hjärtan. Givetvis visste hon om det!
Jag trodde att jag skulle få veta det sist. Undrar när de ska gifta sig?
- Miss Bates menar inget illa. - Jag vet.
Men hon träffar ofta helt rätt.
Jag trodde uppriktigt att mr Elton var ett bra parti för Harriet.
Och jag tycker inte att hennes förbindelse med Robert Martin är rätt.
- Jag beklagar det. - Det är svårt att bedöma...
...hur vi ska hjälpa andra med vår visdom och insikt.
Ja, jag vet.
Du hade rätt och jag hade fel - delvis.
Nästa gång, om det blir nån, ska jag sköta det bättre.
Har du berättat nyheten? Frank kommer hem i morgon.
Är ni säker? Jag började undra om han existerar eftersom han aldrig kommer.
Varför tror alla att Frank inte kommer?
Jag tror inte att han njuter av att grusa mina förhoppningar.
Saken är den, att jag är så ivrig att träffa honom-
- att jag inte kan dölja min besvikelse-
- när hans plikt gentemot mostern kräver att han stannar hos henne.
Det är er förtjänst att han är så känslig och gentlemannalik.
Det är inget man kan lära sig. Sitt goda uppförande har han ärvt av er.
Jag slår vad med dig.
Jag ska ta med mig Frank till Hartfield i morgon klockan fyra prick.
Då får du själv se, en gång för alla, att han verkligen existerar.
Där är du, Emma.
Får jag presentera min son, mr Frank Churchill?
Äntligen är ni här. Det känns nästan som om vi redan har träffats.
Ja... Det var så märkligt. När jag väl fick möjlighet att komma hit-
- flög jag hit som pilen från en båge.
Tack, miss Woodhouse.
Jag har ofta velat besöka min far-
- men mitt samvete har fått mig att återvända till min sjuka moster.
Förra veckan var jag nästan framme när jag insåg att ett kort besök-
- skulle såra den nya mrs Weston mer än inget besök alls.
- Och jag vill absolut inte såra honom. - Inte jag heller.
Ni är ett vackert par. Jag lovade Frank att du skulle visa honom Highbury.
Det vore strålande. Jag känner inte till Highbury väl och känner ingen-
- förutom min käre far. Men det är en familj jag måste besöka.
- Miss...Banes? - Miss Bates?
- Du milde, varför? - Jag träffade hennes niece i Weymouth.
Ja. Jag sa till Frank att han hade träffat Jane bland jämbördiga-
- men att familjen här har det sämre ställt och att han måste visa respekt.
Weymouth?
Då känner ni Campbells?
Såg ni incidenten?
Mr Dixon räddade väl livet på Jane Fairfax?
Ja, det var det stora samtalsämnet.
- Hon sa att det inte var nåt. - Jaså? Han handlade väldigt snabbt.
Han stod förstås väldigt nära henne.
- Har ni varit i Weymouth? - Nej.
Jag har aldrig varit utanför Highbury.
Men ni är så belevad och världsvan.
Jag var säker på att ni hade det.
Highbury har allt jag behöver. Jag vill aldrig resa nånstans.
- Emma behöver inte resa nånstans. - Så sant, sir.
Mrs Weston. - Miss Woodhouse.
Nu har jag besökt miss Bates. Jag blev kvar där, hon pratade på.
Jag var där i en trekvart, innan jag såg er och flydde.
- Hurdan var miss Fairfax? - Hon såg sjuk ut. Och så reserverad!
Ni känner väl till hennes situation?
Om hon blir tvungen att lämna Campbells måste hon söka tjänst som guvernant.
Förlåt mig, nu skvallrar jag.
Hela min uppväxt har jag hört hennes dygder lovprisas.
Vi är varandras motsatser - hon är så reserverad.
Det är ingen tilldragande egenskap. Man kan aldrig älska en reserverad person.
Ni tycker väl lika mycket om min fars nya fru som jag?
Jag hade väntat mig en omdömesgill kvinna, men inte nån så ung och vacker.
Det är ett ämne jag kan tala om i timmar.
- Har det kommit nån post? - Inte nu på morgonen. Hur så?
Jag bara undrade.
Mr Churchill berättade att Coles ska fira renoveringen med en fest.
- Han övertalade dem att ha musik. - Än sen?
Du skulle aldrig tacka ja till en inbjudan från Coles.
Coles är köpmän och av låg härkomst.
- Jag skulle aldrig tacka ja. - Vad är då problemet?
Jag förstår. Du är inte inbjuden.
Coles skulle aldrig bjuda oss, er, eller Westons. Vi står över dem.
Jag har fått en inbjudan. Det har säkert Westons också.
Den fantastiske mr Churchill planerade ju det hela.
- Det är väldigt oartigt av Coles. - Du sa ju nyss att du står över dem.
Men du vill kunna avvisa dem som du brukar?
Det förvånar mig att du är inne i dag.
Du är alltid ute numer när jag kommer.
Alltid tillsammans med "den förlorade sonen".
Mr Knightley... Det klär er inte att vara sarkastisk.
Jag tycker om Frank Churchills sällskap vilket alla utom de trumpnaste gör.
- Men han är borta under förmiddagen. - Trots att han inte varit här på 20 år?
Han hade ett viktigt ärende.
Han är i London för att klippa håret.
Klippa håret? Det är förstås viktiga saker.
Det är en inbjudan från Coles.
De ville inte be oss innan de skaffat en skärm för elden för fars skull.
Så omtänksamma är de.
Men du måste genast tacka nej. Vad väntar du på?
Tja... Eftersom så många av mina vänner är där-
- och eftersom mr Churchill ordnar musiken...
Du har glömt dina fördomar mot Coles.
De är väldigt hövliga, och jag är inte så stolt att jag inte kan ändra mig.
Och ni är inte så stolt att ni inte kan lyda mitt råd.
Droskan - äntligen anländer ni som en gentleman.
- Jag gör gärna entré med er. - Dumma flicka!
Miss Woodhouse! Vi behöver hjälp som bara ni kan bidra med.
Flott frisyr.
Men jag förstår inte varför han måste åka till London för det.
Det var så märkvärdigt! När jag besökte miss Bates...
...fick jag se ett enormt piano som skulle till Jane Fairfax.
Det var elegant, men väldigt stort.
Jane visste inte vem som hade skickat den fina gåvan.
Vem kan ha skickat det? Det måste vara överste Campbell.
Men han skrev nyligen utan att nämna gåvan. Det är ett mysterium.
Ursäkta mig.
- Varför ler ni? - Varför ler ni?
Jag är glad att överste Campbell har skickat en så dyrbar gåva till Jane.
Ni ser skeptisk ut. Har ni nån annan givare i åtanke?
Jag minns att mr Dixon ansåg miss Fairfax oöverträffad på piano.
Verkligen? Hur tog miss Campbell det? Stackars miss Campbell!
Tänk att alltid ha nån med sig som gör allt mycket bättre än man själv.
Det måste vara överste Campbell.
Varför skulle han hålla det hemligt och riskera hennes rykte?
En gentleman skulle aldrig riskera en dams rykte.
Såvida han inte är hett förälskad, förstås.
Miss Woodhouse! Vill ni göra oss äran att spela?
Miss Fairfax, vill ni inte hedra oss med ett kort stycke? Jag insisterar.
Hon spelar så mycket bättre än jag.
Säg mig... Kan du gissa hur miss Bates och Jane Fairfax kom hit?
De promenerade väl?
Det slog mig att Jane inte mår bra, så jag erbjöd henne vår droska.
Hon tackade, men sa att mr Knightley hade skickat sin vagn till dem-
- och skulle ge dem skjuts hem.
- Han åkte droska bara för deras skull. - Det är typiskt honom.
Han har inte sagt ett ord om det till mig.
Mitt herrskap, jag har övertalat miss Fairfax att spela tre ballader för oss.
- Bara en, mr Churchill. - Hon kan inte spela alla tre.
Hon tröttar ut sig.
Jag har funderat på om vår mr Knightley-
- kanske äntligen har börjat tänka på giftermål.
Nej, du misstar dig.
Mr Knightley kommer aldrig att gifta sig.
Min lille systerson Henry kommer att ärva Donwell.
Tänk dig miss Bates på Donwell...
...som tackar honom varje dag för att han ville gifta sig med Jane.
Han skulle inte stå ut!
Var inte elak, Emma. Miss Cole har också märkt ett intresse.
Hon och jag har löst gåtan med pianot.
Knightley har ofta sagt att Jane förtjänar ett bättre instrument.
Det är rena dumheterna. Han skulle aldrig göra nåt i hemlighet.
Han har alltid talat väldigt väl om henne.
Och han är väldigt orolig för hennes hälsa.
En gentleman skulle aldrig riskera en dams rykte.
Så vida han inte är hett förälskad, förstås...
Översättning: Malin Westhall www.undertext.se